Kulttuurisen itsetunnon vahvistaminen tukee demokratiaa
Kuka omistaa karjalaisuuden, on vilkkaan keskustelun aiheena. Helsingin Sanomissa aihe nousi esiin otsikolla: ”Karjalaisaktivistit töhrivät Elias Lönnrotin patsaan”. Karjalan Liitto korostaa, että nimettömänä pysyttelevän laittomin keinoin asioita ajavan kollektiivin teoille ei pidä antaa suurta painoarvoa.
![Kalevala-kuva](/data/images/public/69820585/70461421/72eb1e59-f1b9-43c6-a7ed-360594592668-w_720.jpg)
Patsaan töhrineen kollektiivin taustasta teko kertoo ainakin sen, että historiallinen tietämys eri ilmiöistä, Karjalan ja luovutetun alueen historiasta sekä niiden taustoista on hyvin ohutta ja rakentavia vaikuttamistapoja ei osata tai haluta käyttää.
Karjalan Liitto järjesti viime vuonna Kalevalan päivänä seminaarin koskien Kalevalan ja virolaisten kansalliseepoksen yhteistä syntyhistoriaa valottaen historiallista kontekstia, johon kansanrunouden keruu ja siitä työstettävät eepokset liittyivät. Aikoinaan Karjalan heimoa asui Vienasta Inkerinmaalle ja Syväriltä Suomen Etelä- ja Pohjois-Karjalaan. Tverin karjalaisasutus on erillinen saareke. Kulttuurisesti Karjalan eri osat olivat ja ovat hyvin erilaisia, vaikka vuorovaikutusta on ollut idän ja lännen kulttuurivaikutteiden rajalla eläneen heimon osien kesken kaiken aikaa.
Karjalan kielen asemasta käydään vilkasta keskustelua. Karjalan kieli oli kotikieli 10 prosentille Karjalan evakoista ja tällä hetkellä Suomessa on noin 11 000 karjalaa hyvin taitavaa ja kieliyhteisön jäseniä on noin 30 000 ihmistä. Karjalan kielellä ei ole sitä suojelevaa erillislainsäädäntöä, kuten saamen kielellä ja romani- sekä viittomakielellä on. Karjalan Liitto on aktiivisesti tukenut pyrkimyksiä vahvistaa karjalan kielen asemaa lainsäädäntöä uudistamalla. Edellisen pääministeri Marinin hallituksen selvitys vähemmistökielten asemasta ei valitettavasti johtanut lainsäädännöllisiin uudistuksiin.
Karjalan evakoista eli siirtokarjalaisista erityisen vaikea oli karjalan kielen murteita varsinaiskarjalaa ja livvin kieltä puhuvien saama kohtelu uudelleen asuttamisessa. Myös suomen kielen kaakkoismurteisiin kuuluvat karjalaismurteet aiheuttivat syrjintää ja nekin jäivät kotikäyttöön uusilla asuinsijoilla. Ryssittely ei ollut poikkeus ja kaltoin kohtelun riskiä lisäsi ortodoksiseen kirkkokuntaan kuuluminen.
Vuosikymmenien ajan karjalankieliset ja karjalaisia murteita puhuvat ihmiset ovat toimineet yhdessä Karjalan Liitossa. Liiton toiminta on ollut syvästi ekumeenista ja tukenut molempien kansankirkkojen perinteen säilymistä. Kulttuurisesta omimisesta ja karjalaisuudesta käyty keskustelu kuvastaakin surullisesti aikaamme, tarvetta luoda vastakkainasetteluja. Sen sijaan tulisi luoda tilaa sellaiselle ajattelulle, jossa ihminen voi yhtä aikaa tunnistaa itsessään ja taustassaan erilaisia kulttuurivaikutteita ja -perinteitä sekä arvostaa niitä.
Suomessa ei ole kansallista evakkomuseota tai tutkimuslaitosta. Kyse on merkittävästä historiallisesta ilmiöstä, joka vaikutti kaikilla yhteiskuntaelämän aloilla ja myös psykohistoriallisesti. Karjalaisevakkojen perinnön säilyttämistä tehdään suurelta osin vapaaehtoisvoimin järjestötoimintana. Tietoisuus karjalaisuuden monimuotoisuudesta ei ole ehkä riittävästi esillä. Ajassamme on ilmiöitä, joiden yhteydessä ei voi liikaa korostaa asiatietoon perustuvan historia- ja perinnetietoisuuden merkitystä osana demokraattisen yhteiskunnan tasapainoista toimintaa.
Karjalainen monipuolinen ja monitoimijainen järjestötoiminta Suomessa sotien jälkeen on ollut ja edelleen on mitä parhainta kulttuuriperintökasvatusta. Sen lisäksi, että se tekee tunnetuksi karjalaista kulttuuria, se myös tukee kulttuurista itsetuntoa. Nuorempien sukupolvien itseymmärrystä ja myös sitoutumista rakentavaan karjalaisuuden edistämiseen pitää vahvistaa. Emme saa myöskään unohtaa Suomen Etelä- ja Pohjois-Karjalaa, joita voidaan tukea tuomaan esiin karjalaista kulttuuriperintöä osana niiden omaa historiaa ja nykypäivää.
Karjalainen kulttuuri säilyy ja siirtyy seuraaville sukupolville luontevimmin vanhempien ja isovanhempien karjalaisuutta koskevien asenteiden ja konkreettisten muisteluiden kautta. Nämä luovat pohjan elävälle monipolviselle karjalaisuudelle.
Avainsanat
Yhteyshenkilöt
Martti TaljapuheenjohtajaKarjalan Liitto
Puh:+358 44 977 5599martti.talja@karjalanliitto.fiMinna AnttonentoiminnanjohtajaKarjalan Liitto ry
Puh:+358 44 322 8964minna.anttonen@karjalanliitto.fiKuvat
Linkit
Karjalan Liitto
Karjalan Liitto on karjalaisuutta edistävä kulttuurijärjestö, joka ylläpitää ja uusintaa karjalaisuutta ajassamme. Liitto vaalii Karjalan evakkojen kulttuuriperintöä ja syventää historiatietoisuutta Karjalasta.
Karjalan Liittoon kuuluu yli 300 jäsenyhteisöä, joissa on noin 18 000 henkilöjäsentä kautta maan ja myös ulkomailla. Karjalan Liiton perustamiskokoukseen huhtikuussa 1940 heti talvisodan jälkeen osallistui 340 edustajaa. He edustivat 52 kuntaa, 14 seurakuntaa ja 112 eri järjestöä. Karjalan Liiton valvoi kotinsa menettäneiden siirtokarjalaisten etuja asutus- ja korvauskysymyksissä.
![Evakkoäiti patsas Karjalatalon edessä Käpylässä.](/data/images/public/69820585/70461421/ec62758e-7ed7-4c80-afce-7181016da126-w_780.jpg)
Tilaa tiedotteet sähköpostiisi
Haluatko tietää asioista ensimmäisten joukossa? Kun tilaat tiedotteemme, saat ne sähköpostiisi välittömästi julkaisuhetkellä. Tilauksen voit halutessasi perua milloin tahansa.
Lue lisää julkaisijalta Karjalan Liitto ry
Uutishuoneessa voit lukea tiedotteitamme ja muuta julkaisemaamme materiaalia. Löydät sieltä niin yhteyshenkilöidemme tiedot kuin vapaasti julkaistavissa olevia kuvia ja videoita. Uutishuoneessa voit nähdä myös sosiaalisen median sisältöjä. Kaikki tiedotepalvelussa julkaistu materiaali on vapaasti median käytettävissä.
Tutustu uutishuoneeseemme